VIAȚA LUI PI
Traducerea și adaptarea: Mihai-Liviu Deldegan
VIZIONARE PLĂCUTĂ!
- Deci, ai fost crescut într-o gradină zoologică? - Născut și crescut...
În Pondicherry, fosta parte franceză din India.
Tata a deținut singur grădina zoologică.
Și am venit pe lume la scurt timp după ce un herpetologist,
care era acolo, a venit să verifice monitorizarea șopârlei de Bengal.
Mama și cu mine eram amândoi sănătoși,
dar săraca șopârlă a evadat,
și a fost călcată în picioare de niște cazuari care se băteau.
A fost karma, nu?
Voia lui Dumnezeu!
Asta e aproape o poveste.
Aș fi zis că tatăl tău a fost matematician, din cauza numelui.
Curând după aceea, am fost numit după o piscină.
A existat o piscină numită "PI"?
Știi, unchiul meu Francis, s-a născut cu prea multă apă în plămâni.
Se zice că medicul l-a înfășurat cu un prosop în jurul gleznelor, pentru a-i scoate apa.
Asta i-a dat un piept imens și picioare subțiri,
care l-au transformat într-un mare înotător.
Francis este unchiul tău, pentru că el zicea că era prieten cu tatăl tău?
E unchiul meu onorific. Îl numesc Mamaji.
Cel mai bun prieten al tatălui meu, guru-ul meu la înot.
M-am antrenat cu el de trei ori pe săptămână la ashram.
Lecțiile sale, aveau să-mi salveze viața în final.
O gură de apă nu-ți va face niciun rău.
Dar panicat vei fi!
Și amintește-ți respirația, nu-ți ține respirația.
Bun băiat!
Sper că nu te deranjează că sunt vegetarian.
Nu, nu. Deloc.
- Și numele tău? - Cum?
Urmă să-mi spui cum s-a ajuns la numele tău, cred.
Oh, da! L-am luat de la ceva ce Mamaji i-a spus odată tatălui meu.
Știi, cei mai mulți turiști colecționează vederi sau ceșcuțe de ceai și bijuterii.
Dar nu Mamaji.
Mamaji colecționează piscine.
Înoată în fiecare bazin care-i iese în cale.
Într-o zi, Mamaji i-a zis tatălui meu că dintre toate piscinele din lume,
cea mai frumoasă a fost o piscină publică din Paris.
Că apa era atât de limpede,
încât ai fi putut face cafeaua de dimineață cu ea.
O singură baie acolo i-a schimbat viața.
Înainte de-a mă fi născut, el a spus:
"Dacă vrei ca fiul tău să aibă un suflet curat,
trebuie să-l luați într-o zi să înoate în "Piscina Molitor".
Și n-am înțeles niciodată de ce tatăl meu a luat acest lucru mult prea în serios.
Dar a facut-o!
Și am fost numit "Piscine Molitor Patel".
Imaginează-ți cum încercam să explic acest nume.
Abia am ajuns la vârsta de unsprezece ani.
Înainte de... - Hei, "Pișăciosule"!
Faci pipi chiar acum?
Uită-te la el, face pipi.
Cu un singur cuvânt, numele meu a ajuns de la o elegantă piscină franceză
la o împuțită latrină indiană.
Am fost "Pișăciosu'" peste tot.
Nu face pipi în curtea școlii!
Chiar și-un profesor a inceput să facă asta. Nu intenționat, desigur.
Și-atunci...
Ce-a făcut ca eprubeta să degaje gazul atât repede?
Pișăciosu'?
Și el a spus Pișăciosu', băieți.
Pișăciosu'!
Ajunge, terminați! Hara! Hara!
Când ne-am întors anul următor, în prima zi de școală, eram pregătit.
Prezent, domnule!
Piscine Patel.
Bună dimineața.
Sunt Piscine Molitor Patel.
Mai mulți sau mai puțini știu că:
"PI"
a șaisprezecea literă din alfabetul grecesc,
este, de asemenea, utilizată în matematică pentru a reprezenta raportul
dintre circumferința și diametrul oricărui cerc.
Un număr irațional cu o lungime infinită, de obicei, rotunjit la trei cifre,
adică 3,14
PI.
Foarte impresionant... PI.
Acum stai jos.
- Arvelu Sami? - Prezent.
Și de-atunci, ai fost PI?
Ei bine, nu. Nu chiar.
Frumoasă încercare, Pișăciosule.
Dar am avut o zi întreagă în fața mea.
A urmat ora de franceză.
Mă numesc Piscine Molitor Patel.
Zis: PI.
Apoi geografia.
Acestea sunt primele douăzeci de zecimale ale lui Pi.
Ultima oră a zilei a fost matematica.
Încet! Încet! Mai încet!
4...
3...
7...
5...
8...
5... 8... 5... 8...
E-adevărat! Știe atâtea zecimale!
La sfârșitul acelei zile, am fost PI PATEL - LEGENDA ȘCOLII.
Mamaji mi-a spus că ești o legendă și printre marinari, nu-i așa?
Acolo, singur...
Oh, habar n-am cum să navighez...
Și-apoi n-am fost singur acolo. Richard Parker a fost cu mine.
Richard Parker?
Mamaji, nu mi-a spus totul,
mi-a spus doar că ar fi trebuit să te uiți la cer când te-ai întors la Montreal.
Deci, ce făceai în Pondicherry?
Scriam un roman.
Apropo, mi-a plăcut prima ta carte.
Deci asta nouă are acțiunea plasată aici, în India?
Nu, în Portugalia. Dar e mai ieftin să trăiești în India.
Aștept cu nerăbdare să o citesc.
Nu poți.
Am aruncat-o.
Doi ani am tot încercat să aduc lucrurile astea la viață, și într-o zi...
Spotter Caughin a murit.
Oh, îmi pare rău.
Așa că stăteam în cafeneaua aia din Pondicherry
într-o după-amiază sau dimineață, când
un batrân de la masa vecină, a început o conversație.
Da. Mamaji face asta.
Când i-am spus despre cartea mea abandonată, el mi-a zis:
Deci, un canadian care vine în India franceză,
pentru a căuta o poveste. Ei bine, prietene,
știu un indian în Canada franceză, cu cea mai incredibilă poveste de spus.
Trebuie să fie soarta, ca voi doi, să fie musai să vă întâlniți.
Ei bine, n-am mai vorbit despre Richard Parker de atât de mulți ani.
Deci, Mamaji ce ți-a spus deja?
A spus că ai o poveste care mă va face să cred în Dumnezeu.
El ar spune asta și despre o masă bună.
În ceea ce-L privește pe Dumnezeu, eu pot spune doar povestea mea.
Tu vei decide ce vrei să crezi.
Destul de corect.
Sa vedem atunci. De unde să încep?
Pondicherry...
E Riviera franceză a Indiei.
În acest loc, cel mai apropiat de ocean,
ai putea crede că ești în sudul Franței.
La câteva blocuri în interior, există un canal.
Doar dincolo de acesta, este Pondicherry-ul indian.
și sfertul musulman al orașului este tocmai la vest.
Când Pondicherry-ul francez ne-a fost returnat în 1954,
orașul a decis că un fel de comemorări ar trebui făcute.
Tatăl meu a fost un om de afaceri isteț.
A venit cu una.
Conducea un hotel, și i-a venit ideea să deschidă o gradină zoologică
în locul grădinii botanice de pe acel amplasament.
S-a mai întâmplat, ca mama să fie botanist în acea grădină.
-S-au întâlnit, căsătorit, iar un an mai târziu, fratele meu Ravi a venit pe lume.
Am sosit și eu la doi ani după asta.
Sună magic. Să crești...
Amin.
Da, hai să mâncăm.
Nu știam că hindușii spun Amin.
Hindușii catolici o fac.
Hindușii catolici?
Ajungem să ne simțim vinovați în fața a sute de zei, în loc de unul singur.
Dar ești în primul rând hindus.
Niciunul dintre noi nu-L cunoaște pe Dumnezeu pâna când cineva nu ne face cunoștință.
I-am fost prezentat prima dată Lui Dumnezeu ca hindus.
Sunt 33 milioane de zei în religia hindusă.
Cum sa nu știu pe câțiva dintre ei?
L-am întâlnit pe Krishna, în primul rând.
Yashoda l-a acuzat odată pe copilul Krishna că a mâncat praf.
"Copil rau ce ești, n-ar fi trebuit să faci asta"!
Dar a făcut-o!
Și el i-a spus ei:
"N-am mâncat murdării"!
Yashoda a spus: "Nu? Atunci..."
"Deschide gura"!
Și Krishna și-a deschis gura.
Și ce cezi că a văzut Yashoda?
Ce?
A văzut în gura lui Krishna, întreg Universul.
Zeii au fost super-eroii mei, cât timp am crescut.
Hanuman, zeul-maimuță.
A ridicat un munte întreg pentru a-și salva prietena, Lakshmana.
Ganesha, cu capul de elefant,
riscându-și viața pentru a apăra onoarea mamei sale, Parvati.
Vishnu, sufletul suprem,
sursa tuturor lucrurilor.
Vishnu doarme, plutind pe undele de pe țărmurile oceanului cosmic,
iar noi suntem materia visurilor sale.
Spectacol.
Nu lăsați poveștile și minciunile meșteșugite să vă inducă în eroare.
Baieți, religia este întuneric.
Dragul meu tată se credea parte a Indiei celei noi.
În copilărie, a avut poliomielită.
S-a folosit de boală, întins în pat, răvășit de durere, întrebându-se unde este Dumnezeu.
În final, Dumnezeu nu l-a salvat, medicina vestică a făcut-o.
Mama mea a mers la facultate și credea și ea
ca familia noastră este parte a noii Indii.
Dar apoi părinții ei au renegat-o, pentru că au crezut că s-a măritat cu Benito.
Religia a fost singura legatură pe care ea a avut-o cu trecutul său.
L-am întâlnit pe Christos pe munte, când aveam 12 ani.
Am fost în vizită la niște rude, care trăiau în zona culturilor de ceai din Munnar.
Am fost acolo a treia oară. Ravi și cu mine ne-am plictisit teribil.
Provocare! Îți dau două rupii.
Du-te în biserica aia și bea apa sfințită!
Cred că ți-a fost tare sete.
Poftim.
-Ți-am adus asta.
De ce ar face Dumnezeu asta?
De ce-ar trimite pe propriul Său Fiu, să sufere pentru păcatele atâtor oameni?
Pentru că ne iubește.
Dumnezeu s-a apropiat astfel de noi oamenii, ca să-L putem înțelege.
Nu-L putem înțelege pe Dumnezeu, și nici perfecțiunea Lui.
Dar putem să înțelegem pe Fiul,
și suferința Lui, ca și cum am fi frați.
Asta n-are niciun sens!
Să sacrifici un nevinovat, pentru a ispăși greșelile păcătoșilor!
Ce fel de iubire e asta?
Dar pe acest Fiu, nu mi L-am putut scoate din cap.
Dacă Dumnezeu e atât de perfect, iar noi nu suntem,
de ce ar vrea să creeze toate astea?
De ce are El nevoie de noi, la toate?
Tot ce trebuie să știi este că El ne iubește.
Dumnezeu a iubit atât de mult lumea, ca ni L-a oferit pe singurul Său Fiu.
Cu cât îl ascultam mai mult pe preot, cu atât îmi placea mai mult, Fiul lui Dumnezeu.
Mulțumesc Vishnu, pentru că m-ai prezentat Lui Christos.
M-am apropiat de credință prin hinduism, și am găsit iubirea Lui Dumnezeu prin Christos.
Dar Dumnezeu nu a terminat încă lucrarea Lui cu mine.
Dumnezeu lucrează pe căi misterioase.
Și așa mi s-a prezentat din nou,
de această dată, sub numele de Allah.
"Allah Akbar"
Limba mea arabă nu a fost niciodată foarte bună.
Dar sunetul și senzația cuvintelor m-a adus mai aproape de Dumnezeu.
În rugăciunea "Salah", pământul atins devenea Pământ-Sfânt,
și am găsit un sentiment de seninătate și frăție.
Acest miel este desăvârșit.
Cel mai bun fel de mâncare posibil pe masă.
Sunteți cu toții absenți?
Trebuie doar să te convertești la trei religii diferite, Piscine,
și-ți vei petrece tot restul vieții în vacanță.
Ai de gând să mergi la Mecca în acest an, Swami Iisus?
Sau la Roma, pentru încoronarea Papei Pius?
- Nu te prosti.
La fel ca și tine la cricket, Pi are propriul său interes.
Nu, Gita. Ravi are dreptate, știi?
Nu poți urma trei religii diferite, în același timp, Piscine.
De ce nu?
Pentru că, crezând în toate, în același timp,
este la fel cu a nu crede în absolut nimic.
E tânar, Santosh. Își va gasi calea!
Și cum poate să găsească calea, daca nu-și alege un drum?
Ascultă, în loc să sari de la o religie la alta,
de ce nu începi cu un motiv?
În câteva sute de ani, știința ne-a luat, de departe, mult mai puțin în înțelegerea universului,
decât religia în zece mii de ani.
Asta-i adevărat.
Tatăl tău are dreptate.
Știința ne poate învăța mai multe despre ceea ce este acolo,
dar nu ceea ce este aici.
Da. Unii mănâncă carne, alții legume,
nu ne așteptăm ca toți să fie de acord cu toate, dar...
Îi accept pe cei care nu cred în nimic sau cred în ceva în ce eu nu cred
decât să accepte totul orbește.
Și asta începe cu gândirea rațională.
Ai înțeles?
Bine.
Aș dori să fiu botezat.
Deci, ești și creștin și musulman.
Și hindus, desigur.
Și evreu, presupun.
Ei bine, din moment ce predau un curs de Kabala la Universitate...
De ce nu? Credința este o casă cu mai multe camere.
Dar fără camere pentru îndoieli?
Oh, ba da, o mulțime. La fiecare etaj.
Îndoiala este utilă.
Păstrează credința vie.
Pâna la urma, nu-ți poți știi puterea credinței pâna când aceasta nu a fost testată.
Unde-i Sothom? N-ar trebui să fii aici fără el.
Nu te mai îngrijora.
L-am văzut făcând asta de o mie de ori.
Vreau să întâlnesc noul nostru tigru.
Pi!
Alo? Richard Parker?
Tigru?
Richard Parker a fost un tigru?
Da, a primit acest nume printr-o eroare de botez.
Un vânator l-a prins când era pui și se adăpa dintr-un pârâu.
Și l-a numit "Sete".
Când "Sete" a ajuns prea mare, vânătorul l-a vândut grădinii noastre zoologice.
Dar numele s-au inversat în hârtii.
Vânătorul a fost numit "Sete" iar tigrul a fost numit Richard Parker.
Am râs pe tema asta.
Dar numele a rămas blocat!
Să mergem...
Înainte să dăm de bucluc.
Vreau să-l văd mai de-aproape.
Nu sunt aici îngrijitorii!
Haide!
Hai și ia asta Richard Parker.
E pentru tine.
Nu!
Tu ai tărâțe-n cap?
Ți-ai ieșit din minți?
Cine ți-a permis să intri aici?
Ai nesocotit tot ce te-am învățat vreodată?
Am vrut doar să-i dau "bună ziua".
Crezi că tigrul e prietenul tău.
E un animal, nu un tovarăș de joacă!
Animalele au suflet.
L-am văzut în ochii lor.
Găsiți-l pe Selvan!
Sunteți sigur domnule? Pi e doar un copil.
Fă-o! Fă-ți treaba acolo!
Animalele nu gândesc la fel ca noi.
Oamenii care au uitat asta, practic, s-au sinucis. Ăsta-i tigrul!
Nu este prietenul tău!
Când te uiți în ochii lui,
vezi propriile emoții reflectate înapoi către tine.
Nimic altceva.
Prostovane! Spune "îmi pare rău"!
Ce-ai făcut, Piscine?
Știi ce a spus tatăl tău despre întoarcerea ta aici?
Îmi pare rău.
Am fost...
La ce te gândești?
Chestia asta e între un tată și fiii săi.
Selvan, dă-i drumul!
A spus că-i pare rău. Îl vei speria pentru toată viața.
Îl voi speria? Băiatul aproape că și-a pierdut brațul.
E doar un copil.
Va deveni un bărbat mai devreme decât îți imaginezi.
Și aceasta este o lecție pe care nu vreau ca ei să o uite vreodată!
Selvan!
... și astfel a pus țara în stare de urgență...
Conform directivei, statele culturale domină...
Lucrurile s-au schimbat după ziua în care tata ne-a dat acea lecție.
Lumea a pierdut o parte din farmec.
Școala era plictisitoare, nimic decât fapte, fracții și franceză.
Cuvinte și modele care au curs unele după altele fără sfârșit,
la fel ca porecla mea irațională.
ALBERT CAMUS - STRAINUL
Am crescut agitat,
cautând ceva ce-ar fi putut aduce sensul, înapoi în viața mea.
Și-atunci, am întâlnit-o pe Anandi.
Mama m-a făcut să studiez muzica.
Într-o zi, a venit profesorul meu val-vârtej.
M-a întrebat dacă aș putea să-i țin locul, să bat ritmurile pentru clasa de dans.
Nu!
Dacă nu vă concentrați, nu puteți exprima dragostea pentru Dumnezeu prin dans.
Simțiți-L din pamânt cu tălpile.
Deschideți-vă "Gisauthon" la orizont.
Lasați energia spirituală care trece prin voi, să iasă afară, în lume.
Expresia feței, "Bineia".
Anandi, vino în față, condu-le!
De ce mă urmărești?
Ce?
M-ai urmărit.
Ce înseamnă asta?
În dans, te-ai dus în postura "batanka",
ceea ce înseamnă pădure,
și-apoi ai făcut... ai făcut...
"Sanputa", ceea ce înseamnă ceva ce este ascuns.
Acum, pentru că ai făcut asta,
și-apoi ai facut "Chatura".
Iar la sfârșit, ai făcut... acest lucru.
Niciuna dintre celelalte dansatoare nu a făcut asta.
Ce-ai vrut să spui? Că "Zeul Iubirii" se ascunde în pădure?
Nu, asta poate însemna și "Floarea de Lotus".
Florile de lotus se ascund în pădure?
De ce s-ar ascunde o floare de lotus în pădure?
Aceasta este Richard Parker.
Este cea mai magnifică creatură pe care am avut-o vreodată aici.
Uită-te la modul în care își întoarce capul.
Din afară, arată ca un dansator.
Nu, a auzit ceva.
Ascultă. Înțelegi?
Am vorbit despre asta de ceva timp.
Înțelegi ce vreau să spun?
Pi!
Îmi pare rău, ați fost...
Îngrijorat.
Pentru familia mea.
Pentru că animalele sunt mai valoroase mult mai mult în străinătate decât aici, în India.
Și dacă consiliul orașului va opri sprijinirea noastră, chiar nu știu ce vom face.
Deci, asta trebuie să facem.
Ai înțeles?
Îmi pare rău, despre ce vorbim noi aici?
Plecăm din India.
Ce?
Vindem grădina zoologică.
Grădina zoologică nu a fost niciodată a noastră, terenul aparține orașului.
Dar animalele sunt ale noastre.
Și dacă le vindem, vom avea suficient pentru a începe o viață nouă.
Dar unde vom merge?
Viața noastră e aici, tată!
Canada.
Am niște posibilități să muncesc în Winnipeg.
Vom transporta pe mare cele mai multe animale, le vom vinde în America de Nord,
și putem obține pașapoarte pentru întreaga familie.
Deci... E stabilit.
Vom naviga ca Cristofor Columb.
Dar Columb a căutat India!
E foarte mult de lucru pentru a vinde o grădina zoologică.
Înainte de plecare, Anandi și cu mine am avut destul timp pentru a ne rupe inima unul celuilalt.
Desigur, i-am promis că voi reveni într-o zi.
E ciudat...
Îmi amintesc totul despre ultima noastră zi.
Dar nu-mi amintesc să-i fi spus "Adio".
Pi?
Se servește cina jos.
Piscine.
Ai toată viața înaintea ta.
Facem asta pentru tine și Ravi.
Hai înăuntru la cina.
Vegetarian, vă rog.
Fiii mei și cu mine suntem vegetarieni.
Aveți ceva... Nu, nu, nu!
Fără sos.
Nu vrei sos?
Nu. Aș dori o porție vegetariană.
Nicio problemă.
Scuzați-mă.
Doamna v-a întrebat dacă aveți vreun fel de mâncare vegetarian.
Aha. Văcuța care a produs acest ficat a fost vegetariană.
Porcul care a umplut acest cârnăcior a fost și el vegetarian.
Mda. Foarte amuzant.
Dar soția mea nu mănâncă ficat.
Nicio problemă.
Atunci poate mânca cârnăciorul, orezul și sosul.
Dacă nu-i place, să-și gătească singură.
Cum îți permiți să-i vorbești soției mele așa?
Aveți aici orez.
Eu fac mâncare pentru marinari nu pentru mâncători de lapte-acru!
Ce-ai spus jegosule?
Jos labele de pe mine!
Cine te crezi? Ești un nimic, ești doar un servitor!
Eu hrănesc oameni iar tu hrănești maimuțe!
Bună ziua.
Sunt un buddist fericit.
Așa că am mâncat orez cu sos.
Sunt sigur, sosul nu este de carne.
E gustos. Ați încercat?
Nu-ți face griji.
Vom avea multe provizii proaspete după ce ne oprim în Manila.
De ce îi dai tranchilizante lui Suc-de-portocale?
Ea n-o să ne provoace necazuri.
Stressul de călătorie nu este bun pentru animale,
și le ajută la răul de mare.
Nu e prea plăcut să facem curățenie,
după răul de mare a unui urangutan.
Nu-i așa?
Tatăl meu a fost un om de afaceri.
El n-a îngrijit niciodată animalele, cu mâna lui.
Am realizat că plecarea din India a fost mai grea pentru el decât a fost pentru mine.
Deci?
Da, am uitat ceva?
Cred ca ai descris cadrul.
Pâna acum, avem un băiat indian numit după un bazin de înot francez,
și o navă japoneză, plină de animale, în drum spre Canada.
Da!
Acum trebuie să trimitem băiatul în mijlocul Pacificului, și...
Și să mă faci să cred în Dumnezeu.
Da. Vom ajunge și-acolo.
Eram plecați de patru zile din Manila, mai sus Groapa Marianelor,
cea mai adânc loc de pe Pamânt.
Nava noastră, Simsum, împinsă și șlefuită de împrejurari diferite
înainta și plutea cu încrederea lentă și masivă a unui bloc continental.
Ravi. Ai auzit asta, Ravi?
Da, tu ce crezi?
A fost un fulger, hai să mergem să vedem.
Ești nebun?
Vrei să ne trăznească?
Nu, va lovi puntea în primul rând.
Nu pune la încercare furtuna, Pi.
Uauuu!
Ura!
Furtuna Lui Dumnezeu!
Mamă!
Tată!
Ravi!
Ieșiți afară! Ieșiți afară!
Vă rog salvați-mi familia!
Nu te speria, bine? Rămâi aici!
Trebuie să-mi ajutați familia!
Trebuie să-i ajutăm!
Familia mea e acolo în spate!
Lasă-i acum!
Trebuie să plecăm!
Cine a dat drumul animalelor?
- Trebuie să plecăm! - Nu, te rog, tatăl meu!
Trebuie să mergem!
Hei! Acolo! Uită-te acolo!
Zebra! Zebra!
Hei!
Aici! Sunt aici!
Richard Parker?
Nu! Nu!
Nu! Du-te de aici! Du-te de aici!
Mamăăă!
Tatăăă!
Raviii!
Îmi pare rău!
Îmi pare răăăuuu!
Bine-ai venit pe punte!
Unde ți-e colacul de salvare, Suc-de-portocale?
Nu-ți face griji. Pariez ca mama și tata l-au gasit.
Vor fi aici în curând.
Helooo!
E cineva!
Nu!
Oprește-te! Nu! Oprește-te!
Nu!
Îmi pare rău, Suc-de-portocale.
Nu am niciun medicament pentru tine contra răului de mare.
Este corect?
Nu!
Nu! Nu!
Haide!
Hai!
Numele meu este Pi Patel.
Am fost pe epava unui vapor.
Sunt pe o barcă de salvare, singur...
cu un tigru.
Vă rog trimiteți ajutor.
Doamne Dumnezeule!
Mă las în grija Ta!
Sunt robul Tău.
Orice-ar fi să fie, vreau să știu.
Arată-mi.
Nu există linii.
Pune-ți refugiul în ordine, și începe lupta pentru supraviețuire.
Stabilește-ți un program strict pentru mâncare, veghe și somn.
Nu bea urină sau apă de mare.
Fii tot timpul ocupat dar evită extenuarile inutile.
Mintea poate fi ținută ocupată cu jocuri de carți,
"douăzeci de întrebări" sau "Eye Spy".
Cântatul în grup este un alt mod de-a vă ridica singuri starea de spirit.
Spunerea poveștilor este foarte recomandată.
Mai presus de toate, nu vă pierdeți speranța.
Puține lucruri pot submina starea de spirit mai tare decât răul de mare.
Valurile sunt mult mai puternic simțite atunci când barca se întoarce lateral, pe sensul de deplasare al curentului.
O ancoră de apă este folosită la tracțiune pentru a păstra botul bărcii în direcția vântului.
Utilizarea corectă a acestora poate crește controlul,
și reduce răul de mare pe timp de mare agitată.
Pentru naufragiații, care trebuie să împartă bărcile de salvare cu carnivore mari, periculoase,
este recomandabil să vă stabiliți teritoriul ca fiind al vostru.
Încercați această metodă. Pasul 1:
Alegeți o zi în care valurile sunt moderate, dar regulate.
Pasul 2: Așezați barca de salvare care se confruntă cu valurile,
într-o poziție cât mai confortabilă posibil, fluierând continuu liniștitor.
Pasul 3: Trageți barca de salvare lateral pe valuri,
însoțind aceasta cu sunete agresive de fluier.
Cu suficientă repetare, animalul va asocia sunetul fluierului
cu disconfortul răului de mare.
Metode similare au fost folosite mult timp de către dresorii de circ,
care au greu, în general, acces la marea agitată.
Să sune trâmbițele!
Să înceapă toboșarii!
Pregătește-te să fii uimit!
Organizat pentru distracția ta și pentru instruire.
Ceea ce-ai așteptat toată viața ta,
va începe curând!
Ești gata pentru un eveniment epocal?
Foarte bine! Îți ofer,
uimitorul tigru de Bengal!
Bună, Richard Parker.
Scuze pentru plimbarea legănată.
E al meu! Ai înțeles?
Al tău! Al meu!
Ai înțeles?
Pasul 4: Nerespectarea pașilor 1, 2, 3.
Aici, Richard Parker.
Am niște apă pentru tine.
În grădina zoologică, am hrănit tigri, în medie cu 5 kg de carne pe zi.
Richard Paker va fi înfometat în curând.
Tigrii sunt înotători puternici,
și dacă va deveni suficient de înfometat,
mă tem că puțina apă dintre noi, nu va fi niciun fel de protecție.
Trebuie să găsesc o cale să-l hrănesc.
Eu pot mânca biscuiți, dar Dumnezeu a făcut tigrii, carnivori.
Deci, trebuie să învăț să prind pește.
Dacă nu o fac,
mă tem că ultima lui masă va fi un băiat vegetarian slăbănog.
Ai răbdare!
Ce să mă știu face?
Stai! Să mă gândesc.
Două cutii de biscuiți...
93 cutii de apă...
Îmi pare rău.
Mulțumesc, zeule Vishnu!
Îți mulțumim că ai venit în formă de pește și ai salvat viețile noastre!
Îți mulțumim!
Sigur că am adus toți biscuiții și apa pe plută, cu mine,
pentru a le avea în condiții de siguranță.
Nu le-am avut.
Foamea poate schimba tot ce-ai crezut vreodată că știi despre tine.
Poftim, e al tau!
Nuuu!
E-al meu!
E timpul să stabilim ceva.
Dacă vom trăi împreună, trebuie să învețe să comunice.
Poate că Jutbaka nu poate fi parte dintr-o echipă.
Dar, cu voia Lui Dumnezeu, poate fi antrenat.
Nu!
Bine.
Du-te, Richard Parker. Du-te!
Du-te acasă, te voi lăsa în pace.
Voi respecta asta. Îți promit.
Du-te! Haide!
Da!
N-am crezut niciodată că niște fleacuri, ar putea să-mi aducă o atât de mare fericire.
Că doar câteva instrumente, o găleată, un cuțit și un creion,
ar putea deveni comorile mele cele mai de preț,
că Richard Parker, care a fost aici, mi-ar putea aduce vreodată pace interioară.
Acum privind retrospectiv,
îmi amintesc ca el a avut o experiență mai mică a lumii reale decât am avut eu.
Am fost crescuți amândoi, într-o grădină zoologica, de același stăpân.
Acum, orfani fiind,
am fost lăsați să ne confruntăm cu Stăpânul nostru final, împreună.
Fără Richard Parker, aș fi murit până acum.
Frica mea de el m-a ținut treaz.
Având grijă de nevoile sale a dat vieții mele un scop.
Delfini.
Hei, Richard Parker!
Hei!
Mai presus de toate nu-ți pierde speranța.
La ce te uiți acolo?
Vorbește-mi!
Spune-mi ce vezi.
Moartea, atârna peste tot ce-am lăsat.
Scrierea o făceam poticnit, fragmentat.
Nu mai spun de vise. Vise zi și noapte iar realitate deloc.
O furtună, Richard Parker!
Nuuu!
Christoase! Am nevoie de Tine, Doamne!
Doar două cuvinte!
Milostenie și îndurare!
Ieși afară!
Richard Parker! Ieși afară, trebuie să vezi asta!
E frumos!
Salvează-te! Va veni la noi!
E o viziune!
Haide, Aceasta e Dumnezeu, Richard Parker!
De ce l-ai speriat?
Mi-am pierdut familia!
Am pierdut totul!
Mă predau! Ce altceva mai vrei?
Îmi pare rău, Richard Parker.
O să murim, Richard Parker.
Îmi pare rău.
Mamă...
Tată, Ravi.
Am să vă vad curând.
Poți să simți ploaia?
Doamne!
Îți mulțumesc pentru că mi-ai dat viața asta!
Acum sunt pregătit.
Richard Parker.
Hei. Dați-vă jos de pe mine!
Ăsta-i patul meu.
A fost un dinte omenesc.
Nu înțelegi că insula era carnivoră?
Canivoră? Ca o capcană fluorescentă?
Da. Întreaga insulă.
Plantele, apa din acele ochiuri de apa, terenul în sine.
În timpul zilei, acele smârcuri aveau apă proaspătă.
Dar în timpul nopții, un proces chimic transforma apa din smârcuri în acid.
Acid care dizolva acei pești.
Țipătul suricatelor speriate care se adăposteau în copaci,
l-a făcut pe Richard Parker să sară în barcă.
Dar dintele de unde provenea?
Cu ani în urmă, un amarât, la fel ca și mine,
trebuie să se fi trezit, el însuși naufragiat pe acea insulă.
Și ca mine, o fi crezut că s-ar putea să rămână acolo pentru totdeauna.
Dar tot ce insula i-a dat în timpul zilei, i-a luat înapoi pe timp de noapte.
Gândește-te cât de multe ore a petrecut, având doar suricatele drept companie.
Cât de multă singuratate a luat cu el.
Tot ce știu este că în cele din urma a murit,
și insula l-a digerat,
lasându-i în urmă doar dinții.
Am văzut cum s-ar fi terminat viața mea, daca aș fi stat pe insula aia.
Singur, uitat.
Trebuia să mă întorc la lume, sau să mor încercând.
Mi-am petrecut ziua următoare pregătind barca.
Am refăcut stocurile cu apă proaspătă,
am mâncat iarbă de mare până ce stomacul nu a mai putut primi nicio bucățică,
și-am adus atât de multe suricate câte am putut îndesa
în compartimentul etajat pentru Richard Parker.
Nu am putut pleca fără el, desigur.
Insula l-ar fi ucis.
Așa că am așteptat întoarcerea lui.
Știam că nu ar fi întârziat.
Richard Parker!
Nimeni nu a mai văzut insula plutitoare de atunci.
Și nici nu vei citi despre acei copaci, în nicio carte de științe naturale.
Și totuși, dacă n-aș fi găsit aceste țărmuri, aș fi murit.
Și dacă n-aș fi descoperit acel dinte, aș fi fost pierdut, singur pentru totdeauna.
Chiar și-atunci când Dumnezeu părea să mă fi abandonat, El veghea asupra mea.
Chiar și-atunci când părea indiferent la suferința mea, El veghea.
Și când am fost dincolo de orice speranță de salvare, mi-a dat restul.
Mi-a dat un semn să-mi continui călătoria.
Dar când am ajuns pe malul mexican,
mi-a fost frică să părăsesc barca.
Puterile m-au părăsit, eram atât de slăbit.
Mă temeam că-ntr-o jumătate de metru de apă, atât de aproape de eliberare, m-aș fi înecat.
M-am luptat la mal, și-am căzut pe nisip.
Era cald și moale, ca și cum mi-aș fi lipit fața de obrazul Lui Dumnezeu.
Și undeva, doi ochi erau zâmbitori, pentru că ajunsesem acolo.
Eram atât de epuizat, încât m-am mișcat greu.
Și-așa, Richard Parker a luat-o înaintea mea.
Și-a întins picioarele, și a mers de-a lungul țărmului.
La marginea junglei, s-a oprit.
Eram sigur că avea de gând să se uite înapoi la mine.
Fluturându-și urechile pe cap, mândru,
că va duce relația noastră la capăt într-un fel.
Dar el stătea cu privirea drept înainte, în junglă.
Și-apoi, Richard Parker, camaradul meu feroce,
înfricoșătorul care m-a ținut în viață...
a dispărut pentru totdeauna din viața mea.
După câteva ore, un membru al speciei mele m-a găsit.
A plecat și s-a întors cu un grup care m-a luat de-acolo.
Am plâns ca un copil,
nu pentru că am fost copleșit de faptul că am supraviețuit, deși am fost.
Am plâns pentru că Richard Parker m-a părăsit...
fără niciun fel de rămas-bun.
Asta mi-a zdrobit inima.
Știi, tatal meu avea dreptate.
Richard Parker nu m-a văzut ca pe prietenul lui.
După toate prin care am trecut, el nici măcar nu s-a uitat înapoi.
Dar eu trebuie să cred că a existat mai mult în acești ochi
decât propria-mi reflexie oglindită în mine.
Știu asta, am simțit-o.
Chiar dacă nu o pot dovedi.
Știi, am lăsat atât de multe în urmă, familia, grădina zoologică, India, Anandi...
Cred că și întreaga viață a indienilor devine un act de renunțare.
Dar ceea ce ne va afecta totdeauna cel mai mult,
este că nu ne rezervăm un moment pentru a spune "Adio".
Nu mi-a fost dat niciodată să-i mulțumesc tatălui meu, pentru tot ce știu de la el.
Să-i spun că fără lecțiile sale...
n-aș fi supraviețuit niciodată.
Știu că Richard Parker e un tigru, dar...
îmi doresc să fi putut spune: "S-a terminat, am supraviețuit...
mulțumesc pentru că mi-ai salvat viața. Te iubesc, Richard Parker!
Vei fi mereu în inima mea.
Deși eu nu pot fi cu tine".
Nu știu ce să spun.
E greu de crezut, nu-i așa?
Dă mult de gândit...
ca să realizez tot ce s-a-ntâmplat.
Ce s-a-ntâmplat, s-a-ntâmplat. De ce trebuie să însemne neapărat ceva?
O parte din toate astea pare incredibil.
Vezi, am fost singurul care a supraviețuit de pe navă.
Compania maritimă japoneză a trimis doi oameni să vorbească cu mine,
în spitalul mexican în care eram la recuperare.
Încă mai am o copie a raportului.
Erau niște prime de asigurare de plătit.
Au vrut să afle de ce s-a scufundat nava.
Nu m-au crezut.
Mii de suricate pe o insulă plutitoare carnivoră,
pe care nimeni nu a vazut-o vreodată.
Da. Așa cum v-am spus.
Bananele nu plutesc.
De ce vorbești despre banane?
Ai spus ca urangutanul plutea pe un mănunchi de banane,
dar bananele nu plutesc.
Ești sigur de asta?
Ba plutesc, încercați și voi!
În orice caz, nu suntem aici pentru a vorbi despre banane sau suricate.
Uite ce e, v-am spus o poveste lungă, și sunt foarte obosit.
Suntem aici pentru că o navă de marfă, japoneză, s-a scufundat în Pacific!
E ceva ce nu voi uita niciodată.
Mi-am pierdut toată familia.
Dă-i un pahar cu apă.
Nu vrem să te presăm.
Și ai simpatia noastră cea mai profundă.
Dar am parcurs un drum lung,
și tot nu înțelegem de ce s-a scufundat nava.
Pentru că nu știu!
Eram adormit, ceva m-a trezit,
ar fi putut fi o explozie, dar nu pot fi sigur.
Și-apoi nava s-a scufundat.
Ce altceva mai vreți de la mine?
Povestea asta o să ne facă să arătăm ca niște proști.
Avem nevoie de o poveste simplă pentru raportul nostru.
Una pe care firma noastră să o poată înțelege.
O poveste pe care să o putem crede cu toții.
Deci, o poveste fără lucruri nemaivăzute înainte.
Așa este.
Fără surprize, fără... animale sau insule.
Da. Adevarul.
Deci... ce-ai făcut?
Le-am spus o altă poveste.
Patru dintre noi au supraviețuit,
bucătarul și un marinar erau deja la bord.
Bucătarul mi-a aruncat un colac și m-a tras la bord,
iar mama a avut loc lângă un mănunchi de banane din barca de salvare.
Bucătarul... era un om dezgustator.
A mâncat un șobolan!
Aveam suficientă hrană pentru câteva săptămâni,
dar el a gasit șobolanul în primele zile și l-a ucis,
l-a usucat la soare și l-a mâncat.
Un om rău, o brută.
Dar a fost și plin de idei.
A fost ideea lui să construim pluta pentru a prinde pește.
Am fi murit în acele prime zile fără el.
Marinarul chinez a fost acela care a adus orezul și sosul buddist.
Nu am înțeles multe din ceea ce spunea, doar faptul că el suferea.
Își rupsese groaznic piciorul în toamnă.
Am încercat să-l îngrijim cât de bine am putut, dar piciorul s-a infectat.
Bucătarul ne-a spus că ar trebui să facem ceva, dar el... a murit.
Bucătarul a spus că-i va amputa el piciorul, mama și eu trebuia să ținem omul jos.
Și l-am crezut, trebuia să o facem.
Deci...
Continuam să spun "îmi pare rău, îmi pare rău".
El se uita doar la mine, ochii lui erau atât de...
N-am să înțeleg cât de mult a suferit acel om.
Încă îl mai aud:
"Sunt un buddhist fericit, aveți nevoie de orez și sos".
Nu l-am salvat, desigur. A murit.
A doua zi dimineața, după ce bucătarul a prins prima sa doradă,
și eu nu înțelesesem ce a făcut la început,
dar mama a înțeles, și n-am mai văzut-o niciodată pe mama atât de furioasă.
"Nu mai plânge și fii fericită", a spus el.
"Avem nevoie de mai multe alimente sau vom muri, asta a fost ideea!"
Asta a fost ideea?-a întrebat mama.
L-ai lăsat pe bietul băiat să moară doar ca să obții momeală, monstrule!
A devenit furios, a început să-și arate pumnii ridicați spre noi,
și mama l-a pleznit puternic peste față!
Am fost uimit!
M-am gândit că o va omorî chiar atunci.
Dar n-a făcut-o...
Bucătarul nu s-a oprit cu momeala... Nu se putea opri.
Marinarul...
a urmat aceeași cale cu a șobolanului.
Bucătarul a fost un om plin de resurse.
O săptămână mai târziu, el...
a fost din cauza mea.
Pentru că n-am putut să țin tâmpita aia de broască-țestoasă
mi-a alunecat din mâini, a scăpat, și s-a îndepărtat scufundându-se
și-atunci bucătarul, a venit și mi-a dat în cap.
Mi-au clănțănit dinții-n gură și-am văzut stele verzi.
Credeam c-o să mă loveasca din nou, dar mama a început să dea cu pumnii în el,
și i-a strigat în față: "Monstrule, monstrule".
A țipat și la mine, să merg pe plută.
"Nipola"
Am crezut că va veni cu mine, dar nu avea...
Nu știu de ce nu am făcut-o sa plece prima...
Cred că în fiecare zi...
Am sărit peste bord și s-a întors imediat ce bucătarul a scos cuțitul...
N-am putut face nimic...
Nu m-am putut uita în altă parte...
Odată aruncat corpul ei peste bord,
rechinii au venit
și am văzut-o, au...
Am văzut...
A doua zi, l-am omorât.
Nici măcar n-a ripostat, știa că ar fi mers prea departe.
Chiar și după propriile standarde.
A uitat cuțitul în barcă și i-am făcut ceea ce a făcut el marinarului.
A fost un om atât de rău, dar a fost deli...
El a scos răul din mine la suprafață!
Și-acum trebuie să trăiesc cu asta.
Am fost singur într-o barcă de salvare...
în derivă pe Oceanul Pacific...
și-am supraviețuit.
Dupa aceea, n-au mai avut nicio întrebare.
Anchetatorilor, nu părea să le fi plăcut povestea.
Mi-au mulțumit, mi-au dorit tot binele...
și-au plecat.
Deci, în povestea ta este...
Amândoi, zebra și marinarul...
și-au rupt piciorul.
Hiena a ucis zebra și urangutanul.
Deci...
Hiena este bucătarul...
Marinarul este zebra...
Mama ta este urangutanul.
Și...
tu ești...
tigrul.
Pot să te întreb ceva?
Desigur.
Am spus două povești despre ce sa întâmplat pe ocean...
Niciuna nu explică ce a dus la scufundarea navei.
Și nimeni nu poate dovedi care e povestea adevarată și care nu e.
În ambele povestiri, nava se scufundă, familia mea moare, și eu am suferit.
Adevărat.
Deci, ce poveste preferi?
Cea cu tigrul.
Aia e cea mai bună poveste.
Mulțumesc.
Așa e și cu Dumnezeu!
Mamaji a avut dreptate.
E o poveste uimitoare.
Chiar mă lași să o scriu?
Desigur.
Nu de asta te-a trimis Mamaji aici, la urma urmei?
A sosit soția mea.
Vrei să rămâi la cină? E un bucătar incredibil!
Nu știam ca ai o soție.
Și o pisică și doi copii.
Deci, povestea ta are un final fericit.
Ei... asta depinde de tine.
Povestea e a ta acum.
"Dl Patel are o poveste uluitoare
de curaj și de rezistență, fără precedent în istoria navigației.
Foarte puțini oameni pot pretinde că au supraviețuit atât de mult timp pe mare
și niciunul în compania...
unui tigru bengalez adult.
- Bună, tată. - Hai în casă.
Avem un oaspete. Să vi-l prezint pe Max.
- Bună ziua. - Bună ziua. Încântată să vă cunosc.
Adika
Ravi
Ați urmărit filmul VIAȚA LUI PI
Traducerea și adaptarea: Mihai-Liviu Deldegan
Sincronizarea: jcdr După o preluare de pe subscene.com